PODNAPISI.NET
Има нешто што желим да ти кажем.
Након што сам погођен,...
...знаш шта ми је прво прошло кроз главу, пре него што сам се онесвестио?
Новчићи.
Поново сам осмогодишњак у посети америчкој ковачници.
Слушам водича који објашњава како се израђују новчићи,
како се истискују из металне плоче, како се оивичују и изглађују,
како се у њих утискују ознаке и како се чисте.
И како се свака серија новчића пажљиво прегледа
за случај да се на иједном поткрала нека мања неправилност.
То ми је прошло кроз главу.
Ја сам новчић у војсци Сједињених Америчких Држава.
Искован сам 1980. године. Истиснут из металне плоче.
Означен сам и прочишћен. Оивичен и изглађен.
Али, сада у себи имам две рупице.
Више нисам савршен.
Још нешто желим да ти кажем.
Знаш на шта сам задње помислио, пре него што се све замрачило?
На тебе.
Зашто не? Постоје многе ствари које ћеш моћи да радиш. На пример, да играш тенис.
Вимблдон? Не знам баш.
Морам да идем. Домаћин сам. У шест и тридесет.
А ти и ја би могли да идемо у десет? - Ох, не!
- Ох, не, Ренди, не! - Жао ми је.
Ја ћу. Жао ми је, ја ћу.
- У реду, ја ћу. - Цео мој живот је у тој торби.
Ја ћу.
ДРАГИ ЏОНЕ
Имаш је.
Матори, ја сам мислио да је извадим. Мислим, хвала ти што си ускочио.
- Нема проблема. - Хеј, ја ћу је узети.
- Пуно ти хвала!
Ко још скаче са шестометарског дока?
- Спасио си ме. Ја сам Савана. - Џон.
Храбар си. Унутра је мој живот, па ти дугујем... дужна сам ти.
Не оптерећуј се тиме.
- Драго ми је да сам те упознала. - Такође. Забављајте се.
Да, хвала ти. Чуј, био сам већ у води. Извадио бих ти торбу, заиста.
- Овај момак је луд. - Не, нисам, и не прогоним те. Само идем по своју даску.
- Живиш овде? - Да, ја сам одавде.
Хеј, Џоне, желиш ли... Моја кућа је ту у близини.
Управо смо ишли тамо. Хоћеш да нам се придружиш?
- Припремићемо роштиљ. - Не бих желео да вам сметам, а и тата ми спрема вечеру.
- У реду. Чуј, могла бих бар да ти дам пиво, да имаш на путу до Куће.
- Где је? - Тамо преко.
ПРОЛЕЋЕ 2001.
- Ти си у војсци или тако нешто? - Да. - Стварно?
- Који си род? - Специјалне јединице.
Специјалне јединице? Импресивно. То је...
Јеси ли тај прстен добио у специјалцима? Пише ли на њему "Специјалне јединице"?
Добро ти стоји. Зар не бих требао да носиш некакву капу? Попут беретке?
- Тако је зову? - Ренди. - Само се мало шалим са њим.
Није ти паметно да се шалиш са неким ко те може убити голим рукама.
О, велики дечко. Ајмо, растуримо их. Може тако?
Знате шта, идем да узмем пиво. Војниче. Било ми је драго.
- Опрости у његово име. Мисли да му се свиђам. - И ја мислим да му се свиђаш.
Не, нисам његов тип. Само што он то још не зна.
- Што је било? - Ма хајде, ти си свачији тип.
- Видиш шта сам мислио? - Је ли то онај ко мислим да јесте? Алане. Алане.
Хеј, другар, хоћеш да упознаш мог пријатеља Џона. Џоне, ово је Алан.
- Драго ми је, Алане. - Реци ћао.
Малчице је стидљив. Где ти је тата?
- Тамо је. - Два корака иза, као и обично.
Опрости, попут навођене ракете је сваки пут када те угледа.
- Ох, ћао, ја сам Тим. - Џон.
- Специјалне јединице, ха? - Да, господине.
- Стациониран си у Форт Брагу? - Не, у Немачкој.
- Ох, па ти си на распусту. - Да, господине.
- Надам се да се лепо проводиш овде. - Да, мислим да јесте тако.
Опростите, нисам хтео да вас прекидам. Драго ми је што сам те упознао.
- Такође. - Хајде, сине. Идемо.
- Ћао. Ћао, Џоне. - Ћао, Алане.
- То је стварно запањујуће. - Да?
Никад ни са ким не прича. Осим са својом породицом. - Са тобом је причао.
- Да, али ја сам му практично породица. Знам га откад се родио.
- Када се враћаш? - За две недеље.
То што радиш је вероватно страва.
Углавном досадно. Знаш, дуги досадни периоди, са повременим бљесковима страве.
Ноћас је пун месец.
Јеси ли икад приметио како је месец велик када се уздиже?
И како мали постане горе на небу.
То је само ствар перспективе.
Није важно где се на небу налази или где се ти налазиш,...
...ако држиш једну руку подигнуту и затвориш једно око...
...никад није већи од твог палца.
- Где си то научио? - Не знам. Негде.
Управо си открио ватру. Импресивно. Исконско.
Али бојим се да још увек ниси способан да испечеш ту виршлу.
И мени се тако чини. Ионако бих требао да кренем.
Опрости. Надам се да нећеш имати превише проблема.
За то је вероватно прекасно.
Шалим се.
- Хвала ти. - Нема на чему.
Желиш ли можда, да ово поновимо сутра увече?
Сутра имамо пилетину. Сумњам да желиш да покушаш да је испечеш.
Некако сам се надао да би могли неком другом да препустимо кување.
- Тако некако. - Добро. - Стварно?
Па, можда бих могао да дођем негде око шест?
- Може. - У реду.
- Видимо се ускоро? - Видимо се ускоро.
- Тако је. Ускоро.
- Хеј. - Хеј, човече.
Идемо у град на сладолед. Треба ли ти превоз?
- Не, не, у реду је. Могу и пешака. У реду је.
- Сигуран си? - Добро онда. Захваљујем.
Алане, помакни се према мени. Овде, ја ћу ти одвезати појас.
Пет, шест, седам...
- На колико дуго сте дошли овде? - Живимо ту, има већ око годину дана.
Ионако смо долазили овде сваки викенд...
...па сам коначно наговорио жену да је најпаметније да се преселимо.
- Она не воли сладолед? - Ко? Аха, моја жена. Не.
Уствари, и она је на одмору.
Бела овца, бела овца, бела овца.
- Тешко нам је да организујемо заједничко путовање. - Бела овца.
- У реду је. Функционишемо. - Ја сам ту горе лево.
Хеј, Џоне.
Само да се зна, ако икако повредиш Савану...
...мора ћу нешто да ти сломим. У твојој нози. Неку кост.
У реду.
Познајем њеног оца и он би очекивао од мене да ти кажем тако нешто.
Иако би звучало природније да је дошло из његових уста.
- Звучало је у реду. - Звучало је у реду.
- Не, ... - Да, јесте. - Не, није. - Јесте. Стварно јесте.
- Није. Али хвала ти. - Да. - Мислиш? - Да, јесте. - Добро.
Хеј, немој да трубиш, ноћ је.
- Лаку ноћ, Џоне. - Лаку ноћ, Тиме.
- Хвала на вожњи. - Нема проблема.
Тата, нећу моћи да останем на вечери.
- Спремио сам лазање. - Знам, недеља је.
- Могу ли да позајмим ауто?
Хвала ти.
- Најбољи морски плодови које ћеш икад пробати. - Знам.
- Некад сам стално ту долазио. - Заиста?
Сигурна си да не желиш да одемо негде где је, не знам, пристојније?
Пристојније? Не, хоћу да сам негде где је добро. - Добро.
Шта ти радиш овде?
- Хајде, Стиве. Прошло је скоро три године.
- Не желим никакве проблеме овде. - Неће их бити. Обећавам.
- У реду. - Хвала ти.
- Шта је то било, са оним човеком напољу? - Којим? - О чему се ради?
- Ни о чему. - Стварно? - Да.
Он је мој стари пријатељ.
Шта је?
Је л' се тата наљутио на тебе, због синоћњег касног доласка кући?
Не. Он није тип који се љути.
- А какав је онда тип? - Повучен.
- Могло би бити и горе, ваљда. - Ваљда.
- А твоја мама? - Тата и ја смо сами.
- Одгајио те је потпуно сам? - Да.
- Зашто ме испитујеш о мом тати? - Само сам знатижељна.
Знатижељна о томе одакле си.
Желим да упознам твог оца. Вечерас.
Слушај, ... нећеш извући пуно из њега.
Не схватај то лично, добро?
Ћао, тата. Желим да упознаш некога.
- Здраво. - Ово је Савана. - Здраво.
Драго ми је што сам вас упознала, господине Тајри.
Он... сакупља новчиће. Он... то му је нека врста хобија.
Невероватно. Имате их толико много. Како сте почели са тим?
Уствари, због Џона. Он више није у томе.
- Слушај, можда би требали да идемо. - Какав је ово новчић?
То је сакагавејски хибрид.
Он је уствари...
- Хоћеш да видиш још неке? - Свакако, ако немате ништа против.
- Онда навуци ове рукавице. - Хвала.
Ово је шаљивко. То је сатирички новчић. - Масиван је.
Да, кад се В. Џ. Брајан кандидовао за председника... он је... Не окрећи га.
Сећаш ли се његове инфлаторне монетарне политике везане за сребро. Сећаш се.
А његов противник био је МекКинли и он је... чекај.
Видиш, ово је прави сребрни долар. Праве величине.
А МекКинли је рекао, кад би Брајан спровео своју политику...
...онда би сви сребрни долари били овако велики. Да.
- То је запањујуће. - Можеш ли само да замислиш...
...како би било ходати са тим у џепу?
- Стварно смешно. - Комично.
- А овај... - Тата, не можемо све сада. Не можемо да будемо овде целу ноћ.
- Имам... Имам нешто да ти покажем. - Фасцинантно.
Ови су сви исте боје.
Забавила сам се вечерас. Свиђа ми се твој тата.
Не смеш бити престрог према њему. Он те воли.
Могу то да кажем, чак и ако ти не можеш.
Хеј, чекај мало. Чекај, Савана. Претпостављам да се видимо ускоро?
Видимо се ускоро.
Где си била цео дан? - Имала сам посла. - Па на пролећном си распусту.
Требала би да будеш цео дан на плажи.
- А не да будеш заузета са... чиме већ. - Хоћу нешто да ти покажем.
Породици која је овде живела, ураган је разорио кућу.
- Шта, ти је сад поновно градиш? - Аха. Али не само ја.
- Почела си да ме чиниш малчице нервозним. - А зашто?
Зато што почињем да мислим да си ти можда предобра особа за мене.
Не, нисам ја тако добра. - Свакодневно физички радиш у добротворне сврхе.
- А на пролећном си распусту. - Да, у праву си,
стварно је себично што сам толико великодушна.
- Не пијеш, не пушиш. - Не. Не.
- А вероватно и не спаваш са сваким. - Апсолутно не.
- Слушај, мора да имаш неку ману. - И имам. - Па, можеш ли да ми је откријеш?
- Псујем. - Ма не. - Да. - Не, не псујеш. - Псујем.
- Никад те нисам чуо да псујеш. - То је зато, јер то радим у глави.
У њој је непрекидни низ псовки на који мислим сво време.
- Добро, онда ми реци једну. - Не, не могу да ти кажем, јер је то одвратно.
- Ма да. - Тако је. - У реду. Поштено.
Не, имам мана, Џоне. Колико хоћеш, веруј ми. Видећеш.
Надам се.
Требали би да завршимо кућу за три недеље. Надам се да ће бити тако.
Ово ће бити спаваће собе, дечије собе, имају два сина.
Дневни боравак и купатило. А ово је кухиња.
Најбоља просторија, јер им је мама стварно добра куварица.
Направићемо је стварно лепу са плочицама на поду...
...и на радној површини, а имаће и кров.
- Дођи овде, Џоне. - Кров ће дефинитивно бити добра ствар.
Биће као овде, али у целој кући. Ово нам је једини заклон.
- Лепо, бићемо овде неко време. - Како си зарадио ожиљак?
- Тај? - У тучи са ножевима.
Било је то пре пет година, били смо пијани и фрајер је гађао моје око.
- То је страшно. - Зашто? Па промашио је.
Начин на који се људи око тебе понашају, како су се понашали у оном ресторану...
- Као да те се плаше. - Не плаше се мене.
- Можда се плаше мене, какав сам некада био. - А какав си био?
- Другачији. - И када си се променио? Када си отишао у војску?
Да. Мислим, променио сам се делимично.
- А шта је с остатком? - Не знам. Још радим на томе.
Дакле, навикао си да будеш опасан.
И можда си мало и још увек. Па, мене не плашиш, Џоне. - Не?
Али ти плашиш мене.
Не брини због њега.
Шта, мислиш да си сигурна унутра? Добро.
У реду је. Сви разумеју.
- Шта радиш ту? Пропушташ забаву.
- Иде му сасвим добро и без мене. - Шта се десило?
- Зашто си овде сасвим сама? - Умирем, Џоне.
Шта? То није смешно.
Недостајаћеш ми. Још мало па је крај.
- Не, није. - Да, јесте.
Сутра одлазим. Морам да се вратим у школу.
- Па? - И ти. - Ништа ја. Обвеза ми истиче за годину дана.
- А онда се враћам. Заувек. - Много тога се може догодити за годину дана.
Мислиш да ја то не знам? Знам.
И нисам нимало уплашен.
Обећавам ти, биће готово пре него што мислиш.
А онда ћу бити ту заувек.
Обећаваш?
Да, обећавам.
Вероватно ћу се скинути из војске пре него што ти завршиш школу.
Хоћу ли бити позван кад будеш примала диплому?
Мислим да ће ми можда требати мало дуже да дипломирам.
Схватила сам, боравећи уз твог оца да желим да подучавам оне са посебним потребама.
- Ма немој ми рећи. - Не знам зашто ми је требало толико...
...дуго да то схватим. Мислим, живела сам поред Алана цели свој живот...
Чек', врати се мало. Какве то везе има са мојим оцем?
Па, има... мислим, постоји објашњење зашто је такав какав јесте.
- Заборави. Није важно. - Не, не. - Не, идемо. Дођи.
Шта хоћеш да кажеш?
Одрасла сам уз аутистичног клинца. Знам нешто о томе. - Охо, аутистичан?
Кажеш да је мој отац попут Алана? Кажеш да је мој отац ретардиран?
Не, Алан није ретардиран, Џоне. Аутистичан је.
Постоје блажи облици који пролазе недијагностковано.
- Јеси ли то радила? Проучавала мог оца? - Не. Како можеш да кажеш тако нешто?
Живео сам с оцем цели свој живот. Трпео сам га цели свој живот.
Мислиш ли да ја не знам, да није сасвим нормалан? Мислиш ли?
Мислиш ли да то нисам знао, док ми ти ниси рекла?
Хеј, војниче, већ одлазиш? Узми пиво. Ја плаћам.
Хајде, требао би га попити. Боље ћеш се осећати. - Није прави тренутак, добро?
Ма хајде. Треба само да се опустиш. Дођи. Опусти се мало.
- Шта је са Саваном? - Остави ме на миру. - Шта је са Саваном?
- Како би било да макнеш руке? - Дај, шта се догађа са тобом и Саваном?
- Хеј, човече, шта радиш? - Џоне!
- Ох, мој Боже! - Џоне!!
Тако ми је жао.
Мислим да није кући. Али се није још вратила у школу.
Обично дође да се опрости пре него што оде, али...
Ох, Тиме. Исусе, жао ми је, човече.
Свиђа ми се модрица. Мислим да тако изгледам прилично опасно.
Ја... нисам имао појма да си ти иза мене.
Слушај, ја сам крив. Не знам шта ми би да се шуњам иза зелене беретке.
Ако је видиш, можеш ли да јој пренесеш поруку од мене?
- Могу. - Реци јој само да сам свратио и да...
- Можда би желио да је напишеш? - Може.
- Побринућу се да је добије. - Хвала ти.
- Ћао, тата. - Нисам знао хоће ли још неко доћи па сам...
...направио мало више.
- Немој, ја ћу то. - Ја ћу, тата. У реду је. - Не, ја ћу.
- Чисто је. - Ја ћу, ја ћу.
Добро.
Изгледа да ће ти коначно остати нешто не поједених остатака.
Појешћу их следеће недеље.
Извини ме, тата.
Добила сам твоју поруку. Кратку, слатку, суштинску. - Жао ми је.
- Џоне, жао ми је. Тако ми је жао. - Не, мени је жао.
Нисам хтела да се осећаш тако. Нисам доктор и немам појма о чему говорим.
- Посматрао сам га данас. - Џоне, озбиљна сам. Не знам о чему причам.
Стварно не знам. Оно није ништа значило. У реду?
Враћам се у школу. И само сам хтела да се уверим, знаш...
Да се увериш у шта?
- Обећао сам ти, нисам ли? - Јеси.
По први пут си ми нешто написао, па сам и ја теби.
- Немој сада да читаш. Чекај док одем. - Добро.
- Хеј, можеш ли?... Јеси ли гладна? - Јесам.
Јеси? Тата је спремио мало више за тебе.
- Недеља је, знаш. - У реду.
- Не могу дуго да останем. - Знам. Дођи.
Драги Џоне,... Две недеље заједно...
...само је толико требало.
Две недеље да се заљубим у тебе.
Сад ћемо бити раздвојени годину дана. Али шта је то према две недеље заједно?
- Добро, тата. Морам да идем. Бићеш добар, у реду? - Добро.
- Па... - Добро је. Видимо се. - Океј.
Обећао си ми нешто. И знам да ћеш одржати обећање.
Па желим да ми обећаш још нешто за време док смо раздвојени.
Све ми реци. Све ми напиши, Џоне. Нажврљај на папир,...
откуцај, пошаљи ми и-мејлом, није ме брига. Али хоћу све да знам.
Тако ћемо бити заједно, сво време иако нисмо заједно.
И пре него што знамо, раније ћу те видети.
- Шта има, девојчице? - Џони!
- Шта има, човече? - Види ко је ту. - Добродошао назад, Џоне.
Добро дошао назад. Баци поглед на свој чек. - Добро.
- Како је било у Атлантик Ситију? -Само се смејте. Лепо. Само то сам вас замолио.
- Нисам рекао ни реч. До сад га нисам ни видео. - Како онда зна?
Немојте се мучити са распакивањем. Крећемо рано ујутро. Уживајте.
Драга Савана, обећавам ти. Обећавам ти да се ускоро видимо.
Обећавам да ћу ти стално писати. Обећавам да ћу ти све рећи.
Буди стрпљива, требаће времена да ова писма стигну до тебе.
Већ смо на задатку.
Проблем је што овде баш и не можемо да користимо локалну пошту.
А, не постоји интернет веза. Па све морам да ти шаљем ваздушном поштом.
- Можеш ли ово да ми пошаљеш? - Да, да. - Немој да га изгубиш! - Схватио сам.
Нажалост, не смем да ти кажем где је тачно "овде".
Једино што ти могу рећи је да ми ово место буди носталгију за Америком...
И да ми недостак, ичега сличног океану, изазива носталгију за Чарлстоном.
И да ми недостајеш због свега што ме окружује.
Стално смо у покрету. Тако да ће писма каснити и долазити збрканим редоследом.
Па би могли да означимо писма, да би знали којим редом су написана.
Кад твоја успеју да се пробију довде, то је добар дан.
Али, кад их нема... - Добро, да видимо.
Није за мене. Није за мене.
Није за мене. И није за мене.
- Замисли само. - ...није. - Ништа ни за тебе.
Али знам да ће и даље наставити да долазе. Знам то.
Писмо број осам.
Драги Џоне, дошла сам код родитеља на викенд.
Имали су госте које познајеш.
Савана! Савана!
- Мислим да ти тај коњ баш добро пристаје.
Повела сам Алана на јахање. Први пут у животу је био на коњу.
- Лепо изгледаш на коњу, Алане.
Можда си чуо за коњско чуло, коњи су некако способни да осете опасност.
Осете зло. Па, мислим да га имају и аутистична деца...
...што ми је дало идеју. Сан.
Желим да отворим летњи камп за аутистичну децу.
- Нисам га, никад пре, видео да се тако понаша. - Јеси ли гладан?
У ком ће моћи да јашу на коњима до миле воље.
- Јеси ли гладан?
Место где, бар једном у свом животу, неће морати да брину ни о чему.
Како ти се то чини? Пусти сан, ха?
Не, није пусти сан. То је савршен сан.
Ергет. Срећан Божић.
Џон, господину Џону Тајриу, ...
- Седам комада? - Могу ли ја да задржим једно?
Писмо број 33.
Драга Савана, добра вест је да смо на новој локацији.
Иако ти, такође, не смем рећи где је.
Лоша вест је, да ми је ово ново место изазвало носталгију за старим.
Али, вечерас је пун месец због чега мислим на тебе,
Јер знам да ће, шта год радио и где год био...
...овај месец увек бити исте величине као и твој.
Пола света даље.
Драги Џоне... већину ноћи заспим бринући за тебе.
Питајући се где би ти могао бити.
Али не и ноћас. Ноћас си ту са мном.
Посетила сам ти тату јуче.
Лето је при крају и хтела сам да га видим пре него што се вратим у школу.
Надам се да ти то не смета.
- Здраво. Испекла сам вам питу.
Направио ми је вечеру. Била је недеља па смо јели лазање.
И навела сам га да прича о новчићима. Па смо пуно разговарали.
Овај је некако расцепан, стварно је у лошем стању.
- Безвредан већини колекционара. - Али не и вама.
- Не, не и мени. - Који вам је најдражи новчић?
Од свих новчића које имате, који вам је апсолутно најдражи?
- Постоји ли такав?
Џеферсонов хибрид из седамдесет и осме.
Тај ми је најдражи. Дефинитивно.
Зашто? Највише вреди?
Вреди доста, не и највише. Али, знаш...
Какву причу скрива?
А овај...
Па питам тебе, Џоне, где год да си. Какву причу скрива?
Драга Савана, ово ти причам само због тога што сам обећао да ћу ти све рећи.
Хвала.
Имао сам седам година и купио сам сладолед.
На путу кући приметио сам да један пени уствари није пени.
Не знам.
Не знам. Никад нисам видео нешто тако.
- Ти си га нашао, синко? Ха?
- Не, то је хибрид. - Шта је то? - Хибрид. Новчић с грешком.
Ту и тамо у ковачници погреше, овоме је...
...глава пет центи, а писмо пени. Хибрид. Више необичност него нешто друго.
Сећаш се коњског чула о ком си ми писала?
- Дечко га је пронашао. Ипак ћу га откупити. За 20 долара.
- Не, хвала. - Па, и мој тата га има. - Хеј, чекајте мало. Станите.
- Дајте да га погледам још једном на брзину. - Идемо, Џоне.
Идемо, Џоне.
- Нек' сам проклет. Знате ли шта је ово? - Не.
Погледајте. То је ваш новчић.
Хоћете мој савет? Од једног оца за другог? Задржите га.
Нека буде код вас. Оставите га свом сину.
И нека га он остави свом сину и тако даље, и тако даље. Знате,...
...за тридесет, четрдесет, за сто година...
...имаћете нешто много вредније, него данашње четири хиљаде долара.
То вам обећавам.
Хоћеш да га задржиш? - Паметно. - Хвала вам.
Испочетка сам волео то тражење хибрида са својим оцем.
Коначно смо имали о чему да причамо. Знаш, нешто што смо могли заједно да радимо.
Али он је постао опседнут њима. Знаш какав је.
А ја сам израстао у тинејџера, а знаш и какав сам ја.
Да идемо све до Вустера на још једну изложбу новчића? Ја само...
Не, нећу. Сад сваки викенд идеш на неку изложбу новчића.
Лепо. Обожавам топло млеко. Баш лепо.
Потрошио си сву лову на новчиће. Боље набави фрижидер који ради.
Временом је престао да са мном прича о новчићима.
А кад бисмо ипак започели разговор,
открили би да није остало ништа о чему би причали.
То је прича.
Недостајеш ми толико да ме боли.
- Опрости. - Ох, мој Боже. Брат ми је био у једном од кула.
- Молим те назови ме чим будеш могао.
- Сузан, је ли ми је тата ту? - Само се смири.
У реду, другари, овако стоје ствари.
Молим допуштење да продужим своју туру, господине.
Такође тражим допуштење за продужење, господине.
- И ја, господине. - Тражим допуштење за продужење, господине.
Добро, другари, слушајте. Добићемо наређења у понедељак.
Нека прође викенд, пре него што учинимо ишта брзоплето, у реду?
- Имам жену и децу на које морам да мислим. - Нико не тражи да останете, капетане.
Да, тражите. Ово је моја екипа. Где ви идете, идем и ја.
Где идемо - идемо сви.
Ако ће у понедељак и даље сви хтети продужење обавезе, онда ћемо то учинити.
Заједно.
- Немој да упадаш у невоље. - Чувај се.
- Идемо, човече. Авион за Париз полеће за један сат. Јеси ли спреман?
- Биће сјајно. - Не могу да идем. - Шта? Наравно да ћеш да идеш.
- Морам да идем у Чарлстон. - Идеш у Чарлстон? - Да.
- Јеси ли ти луд? Два дана смо слободни. Тамо ћеш бити само неких 18 сати.
Што је осамнаест више него јутрос.
Не знам кад ћу опет имати прилику, па морам да одем.
- Не могу никако да те одговорим? - Не.
Џоне! Џоне!
- Сигурна си? То је рекао? Хоће да иде са нама?
- Мислим да хоће. Није био сасвим сигуран, али... - Да, кладим се да није.
Хеј, тата!
Шта радиш ту? Ма, погледај се. Изгледаш лепо.
- Идеш ли с нама? - Молим вас. Моји би јако волели да вас упознају, госп. Тајри.
Да, да. Јесте ли гладни?
- Направио сам векну од меса. - Знам, тата. Данас је субота.
- Можемо да је понесемо. - Да, можемо да је понесемо са нама. Неће ти сметати?
- Па, ја... - Је ли то у реду? Умотаћу је.
Нисам мислио... жао ми је, али можеш... можеш ли да станеш, морам да се вратим назад.
- Да се окренем? - Стани, молим те. Заустави ауто.
- Заборавио си нешто? - Не, морам да изађем напоље. Молим вас.
- У реду, само... опусти се, добро? - Да. Мислим да не могу ово да урадим.
- Слушај, добро си. Добро си. - Не, ја само... молим те. Морам да изађем.
- У реду је, тата. Добро је. - Заустави ауто, не могу... - Добро, окренућу.
- У реду је, у реду је. - Морам да изађем. Стани! - У реду, добро.
Тата, престани.
Тата. Немој то да радиш.
Господине Тајри. Јесте ли у реду? Јесте ли добро? - Жао ми је.
У реду је. Али, слушајте...
Чекаћемо вас у аутомобилу, добро?
- Добро сам. - Не, стварно... можемо да останемо. Останимо.
Останимо, могу да идем и следеће године.
Тата, имам само једну ноћ.
Морам да се вратим. Разумеш ли ме?
Треба да идеш. Обоје треба да идете.
Градоначелник Њу Јорка Руди Ђулијани рекао је да ће се берза отворити у понедељак.
Покушао је. Барем је покушао.
Добродошли.
- Моја девојчица! - Мама, ово је Џон.
Џоне, осећам се као да те већ познајем. Где ти је тата, је ли и он дошао?
- Није, госпођо. - У реду. Драго ми је да сте ви стигли.
Мислили смо да откажемо с обзиром на то што се догађа...
...али осећамо да би сви требали да будемо заједно.
Упутила сам га у ауту, мислим да је у реду.
Добри подаци. И уз добар тактички тренинг, никад нећу ни бити припремљенији.
- Већ ми је драг. - Госпођо Кертис, Савана.
- Хеј, матори! - Џоне. Лепо је видети те опет.
У реду, знаш шта? Изгледаш као да би ти пиће добро дошло.
- Дохватићу ти једно. - Да, хвала.
- Џоне. - Шта он ради овде? - Ту је јер сам га позвала. Живи близу.
Јесте ли вас двоје увек заједно?
Није лош, кад га једном упознаш. Кунем ти се, Џоне.
Изволи. То је бурбон, неће те убити.
Одмах се враћам.
Лоше смо почели и хоћу да се извиним за начин на који сам се понашао према теби.
Да сам знао да ће Савана остати с тобом...
...не бих се тако понашао. Најозбиљније, жао ми је.
- Поштено. - Ако ти ишта затреба...
- Уживај. - Добро.
- Дакле, то је он. - Да, и немој као обично да глумиш опасног фрајера, тата.
Глумим? Ја лежећи дижем фрижидере, душо. Твоји момци то требају да знају.
У праву је. Драго ми је што сам вас упознао, господине Кертис.
Али Тим вас је престигао. Рекао је да ће ме разбити, ако је икад повредим.
И био сам врло уверљив. Мислим да сам оставио врло снажан утисак.
- Па, у здравље, синко. Драго ми је што си с нама. - Хвала, господине.
- Били! Појавио си се! - Видиш, најгоре је прошло.
- Драго ми је што те опет видим, Џоне. - Како си, Тиме?
Ћао. Хеј, Тиме, како си?
- Добро. - Не видим ти жену. Је ли ту?
Па, она је у ствари на одмору.
- Рећићу јој да си је поздравила. - Молим те. - Хоћу.
Алане, сећаш ли се о чему смо причали?
- Још један одмор? - Аха.
- Пита ли Алан икад за њу?
Да. Али ја не знам шта да му кажем.
Слушај, ја нисам отац.
Знаш, нисам у позицији да ти дајем икакве савете.
Али, кад сам био дете, сваки дан сам се надао да ће данас коначно...
...моја мама да дође кући.
Чекао сам 15 година.
Тако да знам, колико је за мог оца било болно...
...да ми каже истину. Али, поштедео би ме дуготрајног чекања.
Схваташ?
Па, претпостављам да ако је најгоре што можеш рећи о свом оцу...
...да се понашао превише заштитнички, онда...
...је он прилично добар отац, јел да?
Опростите. Ви сте Џон, тачно? Саванин Џон?
- Да, господине. - Желим да ти захвалим за оно што радиш.
Знај да су наше молитве с вама. И надам се да ће све...
...ускоро бити готово. Како би ви момци могли да се вратите кући.
А, не. Неће бити ускоро готово.
Авганистан ће бити само једна станица од многих.
У праву је. Врло брзо ће вас све замолити да се пријавите за још једну туру.
И полако, али сигурно ће престати да вас моле и почеће да заповедају.
Ниједног од војника ког знам није потребно молити, господине.
- А сасвим сигурно нам не треба заповедати. - Шта сматраш под тим "вама"?
Савана...
И само тако ћеш поновно да се пријавиш?
- О томе би требали да поразговарамо. - Још две године, Џоне.
- Јеси ли већ учинио то? Јеси ли потписао? - Нисам.
Али си одлучио да хоћеш?
Да ли се ја питам? Да ли се ја бар нешто питам?
- Не разумеш. - Немој ми никад више рећи да "не разумем".
Остави ме на миру, Џоне.
Молим те.
Шта ти... шта хоћеш од мене?
Савана,...
Реци ми шта хоћеш од мене. Мислим, желиш ли да одустанем?
То желиш?
Види, не знам како смо дошли до овога. Не знам шта се десило.
Само сам се пробудио...
...а зграде су се рушиле и...
Имао сам план... Имао сам га, али сад га више немам.
И немам појма шта да радим.
Не знам шта да радим и... Једино знам да желим да останем овде.
Само желим да останем овде с тобом што је дуже могуће.
Ти си ми једино важна, у реду? Једино си ми ти важна.
Покушавам да сконтам шта је права ствар да учиним и једноставно не знам.
Немам никакву идеју, ја само... ...потребна си ми како би ми то рекла.
Требаш ми, да ми кажеш шта да радим, добро?
Можеш ли да ми кажеш, молим те?... Само ми реци шта желиш да урадим.
Желим да пођеш са мном.
Хеј, тата.
- Хвала ти што си дошао. - Па...
Мислиш ли да ћеш бити у реду сасвим сам, овај пут?
Да, зашто не бих био?
Требао бих да кренем.
Пази на себе.
Па где смо? Мислим, све је у реду међу нама?
Тачно? Ништа се није променило?
Буди опрезан и немој да газиш по ватри, добро?
Добро. Нећу.
- Онда, видимо се ускоро? - Видимо се ускоро.
Добро дошли назад, момци.
Надам се да сте имали леп викенд. Волео бих да је био дужи...
...али понекад мораш да узмеш оно што можеш да добијеш.
Онда, то је то?
Једногласно?
У реду. Почећу са папирологијом.
Волим те, Џон.
О'Нил, ево ти!
Ово лепо мирише, Рас. И Денијелс. Где си?
Заувек твоја, Савана.
Крећи се, крећи се и пуцај! Крећи се, крећи се и пуцај!
Јун ... Септембар ... Децембар
- Хеј. - Ништа данас, човече. Жао ми је.
Хеј, јесте ли видели Џона? Је ли ту?
Хеј, Џоне.
- Имам једно за тебе, стари. - Да? - Ево га.
Драги Џоне, знам да је предуго прошло од како сам ти последњи пут писала.
Буљим у празан папир задња два сата.
Уствари, бићу искрена...
...буљим у њега задња два месеца.
Молим те, опрости ми за оно што ћу ти рећи.
И знај да ми је то најтежа ствар коју сам икада морала да учиним у животу.
Мој живот без тебе нема смисла.
Али не могу да живим... Жао ми је.
Хеј, чуј ово, управа осигуравајућег фонда на Вол Стриту, добро?
Шта мислите, колико зарађује годишње?
27 милиона долара. Управа осигуравајућег фонда. На Вол Стриту.
Невероватно.
Правиш колачиће од блата, пријатељу?
- Шта се догађа, човече?
- Хоћеш да попричаш о томе? - Нема о чему да се прича.
Нашла је другог.
Знаш ли кога?
Не, није написала. Иако претпостављам.
Слушај, човече, знаш, то се дешава. Вратићеш је.
- Кад се вратиш кући, доћи ће ти трчећи. То ти је циклус, матори. - Већ су се верили.
Исусе.
Жао ми је, човече.
Реци ми ако могу некако да ти помогнем, у реду?
Никад не бих помислио да веверица може да плива, али кунем ти се...
...пливала је 20 метара до обале.
- Пливајућа веверица. - То је шашаво, матори.
Хеј, обратите пажњу. Јесте ли видели?
Мислим, овде нећеш видети ништа што је више секси.
Не могу да показују ноге, а на лицу имају рибарску мрежу.
Понећу једну кући и натерати девојку да је стави на себе.
- Одбиј, одбиј! - Шта каже? - Прича турски.
- Па шта каже? - Не знам. Не знам. - Хајмо, специјалче, прокљуви!
Слушај, човече, говорим пашту, говорим персијски, говорим свакаква срања.
- Којим језиком ти говориш? Дођи овде. - Добар посао. - Остани ту.
- Хеј, где ћеш? - Неко мора да погледа о чему је причао.
- Нудлс, иди са њим. - Добро.
Покрет.
- Добро си? - Да, ти?
Имамо погођеног! Нудлс, бићеш добро. Држи се човече!
Разумео, човек погођен!
- Дођи овамо. - Видиш ли је? - Држим те. Дигни руке!
- Тајри, чујеш ли ме? Јави се, Тајри. - Ти срећни кучкин сине. Погодио те је у прслук.
Исусе, никад ниједан део одеће нисам волео више у животу, кунем се Богом.
Џоне!!
Човек оборен! Болничар!
Хајде, човече. Болничар!
Бићеш добро, у реду? Није то ништа. Ништа то није.
Остани будан, добро? Гледај ме у очи, само ме гледај у очи!
Држи очи отворене, добро?
Очи, будан, будан, право у мене, добро?
Добро дошли назад, наредниче Тајри.
Останите мирни, у реду? У болници сте, у Немачкој.
И бићете сасвим добро.
- Тајри. Добро изгледаш, човече. - Хвала вам, господине.
Само сам желео да свратим и да вам дам до знања да ћу продужити.
Продужити? Тајри, прошла су три месеца.
Импресиониран сам, али нисам глуп. Иди кући, Џоне. Одмори се и опорави.
Прави оцу друштво неко време.
Седи.
Слушај, премештен сам.
То нема никакве везе са тим што се десило.
Моје капетанске дужности, овде, су готове. Враћам се у Форт Брагу, фали ми породица.
- То је у реду, господине. -Бери и Денијелс се скидају, остали су прераспоређени.
- А ти имаш мање од четири месеца... - Сигурно продужујем.
Твој рат је готов, Џоне. Добро си служио својој земљи.
Знате шта? Могао бих да одем у професионалце.
Не могу да те одговорим, ха?
На мој знак!
Сада!
БАЗА СПЕЦИЈАЛНИХ ЈЕДИНИЦА КАТАР 2007.
Шта мислиш, где сад идемо?
Не знам, човече. Где год да нас пошаљу.
Џоне, тебе шаљу назад, кући.
Жао ми је, управо смо сазнали.
Свестан је, али није луцидан.
Једва да реагује.
Тешко ми је тачно да кажем колико је тежак удар стварно био...
...јер не знамо колико је прошло док га нису нашли.
Да сам био овде и раније га пронашао...
...да ли би то нешто значило?
Дубоко сумњам.
Драги...
Ћао, тата. Шта... Шта дођавола?... Госпођо, зашто сте га избацили напоље?
Јеси ли добро? Како се осећаш?
Ја...
Мислим, није то ништа, али написао сам... Написао сам ти писмо.
Не, не, немој сад да га читаш. Није потребно...
Нисам мислио да ћеш... зашто га не би прочитао кад не будем ту?
Знаш шта? Дођавола све. Ја ћу ти га прочитати.
"Драги тата. Желим нешто да ти кажем.
Сећаш се да сам пре пар година...
...био погођен.
Па, можда желиш да знаш шта ми је прво пролетело кроз главу у том тренутку?
Непосредно пре него што сам се онесвестио?
Новчићи.
Изненада сам поновно имао 8 година. Био сам у посети америчкој ковачници.
Слушао сам водича који је објашњавао како се израђују новчићи,
како се истискују из металне плоче, како се оивичују и изглађују,
како се у њих утискују ознаке и како се чисте.
И како се свака серија новчића пажљиво прегледа
за случај да се на иједном поткрала нека мања неправилност.
Сећаш ли се тога, тата? Сећаш ли се тог нашег пута у Филаделфију?
То ми је пролетело главом.
Ја сам новчић у војсци Сједињених Америчких Држава.
Искован сам 1980. године.
Истиснут из металне плоче.
Означен сам и прочишћен.
Оивичен и изглађен.
Али, сада у себи имам две рупице.
Више нисам савршен. "
Како ти се то чини, тата? Знаш, ми смо два чудака овде, ха?
"Али има још једна ствар...
...коју такође желим да ти кажем.
Након што сам погођен, знаш, тренутак пре него што сам се онесвестио.
Желиш ли да знаш шта је задње на шта сам помислио?"
Задња ствар на коју сам помислио...
Желиш ли да знаш на шта сам задње помислио?
Жао ми је, не желим да вас пожурујем...
...али имамо још једну мису.
Џоне.
Шта те довело кући?
Мој тата.
Како ти је тата?
Он...
Жао ми је.
Да сам барем знала.
У реду је. Не би направило никакву разлику.
Тако ми је жао. Он је... Био је стварно добар човек.
Коначно ти је успело, ха?
- Камп "Коњско чуло". - Не.
Није. Покушала сам.
Трајало је само једно лето након што смо преузели од мојих родитеља.
Било је... било је скупо.
Хоћеш да уђеш?
Сама сам.
Кад мораш да се вратиш?
Чим се побринем за татине ствари.
- Јеси ли се скрасио? - Нисам.
- Али сигурно пуно излазиш са девојкама?
Не. Не бих то баш могао да назовем изласцима.
Тако је добро видети те.
Овде. Живог.
Чекај. Само ћу да се...
Хало?
Ћао. Не, добро сам.
Ја...
Џон... Џон је овде.
Да, Џон Тајри.
Да, одлазим брзо.
Добро, видимо се. Тамо сам за двадесет минута, добро?
И ја тебе волим. Ћао.
- Жели да те види. - Чекај, шта?
Са Тимом си?
У почетку, након што му је дијагностиковано, био је тако оптимистичан.
Није био забринут, само му је Алан био важан...
Није био, све док се рак није толико проширио да сам и ја приметила велику промену.
Који тип рака?
Лимфом.
У соби му је као у кавезу па је практично сво време овде напољу.
Понекад с Аланом.
- Могу ли да добијем колач? - Алане, сећаш ли се Џона?
- Ћао, Џон. - Ћао, Алане.
Нарастао је.
- Како си? - Добро.
Идем са Аланом по колач.
То је добра идеја. Стално прича о њему.
Идемо, Алане.
Претпостављам да желиш да ме пребијеш?
Овде баш и не могу да учиним много по том питању, јел тако?
То је све део мог генијалног плана.
Сјајан план.
Волим је.
Све што се пре догађало у мом животу, тога више нема.
Потпуно је избрисано.
Желео сам то да ти кажем.
И жао ми је.
Жао ми је због начина на који се то десило, док си ти био тако далеко.
Али сада знам да ће Алан увек имати неког, ко ће се бринути о њему.
Увек ће бити у добрим рукама.
Она те још увек воли, знаш.
Очигледно је, можеш то да јој видиш на лицу.
Волео бих да није тако, али мене никад није погледала онако како је гледала тебе.
То мораш да знаш.
Буди пажљив, Алане.
- Још увек воли коње? - Да, биће са њима до спавања.
Морам да га извучем из те болнице.
Потребно му је да дође кући.
Фабрика у Тексасу произвела је експериментални лек.
Можда би могао да му помогне.
Али, наравно, осигуравајуће друштво не жели да га плати.
Моји су продали њихову кућу на плажи пре годину дана.
Што је био божји дар.
Нешто смо прикупили са неколико хуманитарних акција.
Али никад нисам претпостављала да ћемо тако брзо да останемо без новца.
Остани на вечери, може?
- Дакле, сад и пијеш. - Само чашу или две за вечером.
Тим ме је навукао пре пар година.
- Зашто ме тако гледаш? - На шта мислиш?
Како те то гледам?
Другачије.
Не знам, како желиш да те гледам?
И ти си другачија.
Не знам...
Не знам зашто сам дошао овде. Мислим, шта радимо?
Седимо, једемо и причамо, али нико уствари ништа не каже.
Шта желиш да кажем? О чему желиш да разговарамо?
Зашто ниси назвала?
Зашто ме ниси назвала?
Зар нисам заслужио боље објашњење од...
...оног писма?
Зар ниси могла да ме назовеш?
Зар ниси могла да ми пружиш неку прилику да те одговорим?
Зар не мислиш да си ми толико дуговала?
- Нисам могла. - Ниси?
Толико мало си мислила на мене, да ниси могла једноставно да ме назовеш.
Зашто?
Јер нисам могла.
- Одговори ми. Зашто? Зашто ниси могла? - Јер нисам могла. - Желим одговор.
Нисам могла, јер само да сам ти чула глас, променила бих мишљење.
Јеси ли то хтео да чујеш, Џоне? Дошао си чак овде само да би то чуо?
Мислиш ли да је само теби било тешко? Мислиш ли да је мени било лако без тебе?
Мислиш ли да сваки дан у мом животу без тебе није био проклети маратон?
Тим је био болестан.
Био је болестан и била сам му потребна. Требала му је помоћ.
Да му помогнем са Аланом, са свим.
Била сам сама и нисам знала шта уопште радим.
Нисам то планирала. Нисам знала да ће ми се то догодити.
Али се догодило.
Мислиш ли да нисам покушала...
Подигла сам слушалицу хиљаду пута како бих те назвала.
Мислиш ли да сам стварно желела да овако стојим испред тебе?
Нисам имала избора.
Знам.
Свако сам сачувала.
Био си на толико пуно места.
Мислим да су жуте коверте из Африке или тако нешто.
Стварно?
Имам чак и прво писмо које си ми икад написао.
ВОЛИМ ТЕ. Џон.
Тимов рачун за воду.
- Опрости. - У реду је.
Надам се да их имаш још.
Ставићу кафу.
Требао бих да идем.
Видимо се ускоро?
Реци.
Кад ја кажем, и ти кажеш.
Сећаш се?
Џоне?
Само реци.
Збогом, Савана.
Мислим да ме се не сећате. Али мислим да сте знали мог оца, Била Тајрија.
Да, наравно да јесам. Нисам га видео неко време. Како је он?
Преминуо је недавно.
Моје саучешће.
Мислим да сте му једном приликом понудили откуп за колекцију новчића. Је ли тако?
Наравно да јесам. Више него једном.
Чисто из знатижеље, шта мислите, колико вреди таква колекција?
Тако велика колекција? Не знам, морао бих да је погледам.
Слушајте, имам само један услов.
Сви хибриди морају да остану заједно.
Можете да их продате као комплет или задржите за себе.
- Али морају да остану на окупу. - Стварно ћете да ми продате све његове новчиће?
Да, господине. Све осим једног.
Ако буде глава, остајемо овде у заклону.
Ако буде писмо, идемо на брежуљак. Имаћемо добар поглед.
- Писмо је. - У реду, онда на брежуљак.
- Наредниче. - Хвала вам.
Драги Џоне...
...прошло је скоро пет година откако сам писала са оловком...
...на листу папира.
Помислила сам да бих могла да ти напишем шта се све догодило откако смо се видели.
Неколико недеља након што си био овде Тим је добио анонимну донацију.
Толико велику, да му је дала оно што му осигуравајући заводи нису желели да му дају.
Време.
Време да коначно дође кући.
Време да га проведе са својим сином.
Време да се опрости.
Проблем са временом је, научила сам то,...
...било да се ради о оне прве две недеље које сам провела с тобом...
...или о ова последња два месеца која сам провела са њим,...
...да оно на крају увек истекне.
Не знам где се у белом свету сада налазиш, Џоне.
Али разумем да сам давно изгубила право да знам такве ствари.
Али, колико год година прошло,...
...знам да је једна ствар сигурна као што је увек и била.
Видимо се ускоро.
Prijevod: Deuce Prevod na srpski: Damilica April 2010
Dorada i 720p sync: faks86
PODNAPISI.NET